3 februarie 2008
Ziua a XXX-a pentru Viaţă

MESAJUL CONSILIULUI EPISCOPAL PERMANENT AL CEI
A servi viaţa
	Copiii sunt pentru o mare bogăţie pentru fiecare popor: din numărul lor şi din iubirea şi atenţiile pe care le primesc din partea familiei şi a instituţiilor reiese cât de mult crede un popor în viitor. Cine nu este deschis către viaţă, nu are speranţă. Persoanele în vârstă sunt memoria şi rădăcinile: din grija cu care sunt însoţiţi se măsoară cât se respectă pe sine un popor.
	Viaţa la începuturile ei, viaţa spre sfârşitul ei. Civilizaţia unui popor se măsoară prin capacitatea sa de a sluji viaţa. Primii chemaţi în cauză sunt părinţii. Sunt în momentul zămislirii copiilor lor: drama avortului nu va putea fi niciodată oprită şi învinsă, dacă nu se promovează responsabilitatea în maternitate şi paternitate. Responsabilitate înseamnă a considera copiii nu ca lucruri, de adus pe lume pentru a împlini dorinţele părinţilor; şi este important ca pe durata creşterii, să fie încurajaţi "să-şi ia zborul", să devină autonomi, recunoscători părinţilor, tocmai pentru faptul că au fost educaţi la libertate şi responsabilitate, capabili să ia în mână propria viaţă.
	Aceasta înseamnă a sluji viaţa. Din păcate, tendinţa de a se folosi de ea rămâne puternică. Se întâmplă atunci când este revendicat "dreptul de a avea un copil" cu orice preţ, chiar cu preţul unor enorme manipulări inacceptabile din punct de vedere etic. Copilul nu este un drept, dar întotdeauna şi numai un dar. Cum poate cineva avea dreptul "la o persoană"? Un copil se doreşte şi se primeşte, nu este un lucru asupra căruia se poate exercita un fel de drept de generare şi proprietate. Suntem convinşi de aceasta, ştiind totuşi cât este motiv de suferinţă descoperirea, din partea unui cuplu, a faptului de a nu putea încorona marea aspiraţie de a aduce pe lume copii. Suntem alături de cei care se află în această situaţie şi îi invităm să ia în consideraţie, cu timpul, alte posibile forme de maternitate şi paternitate: întâlnirea de iubire între doi părinţi şi un fiu, de exemplu, poate avea loc şi prin intermediul adopţiei şi al plasamentului; există şi o paternitate şi o maternitate care se pot realiza prin atâtea forme de donaţie şi servicii în folosul celorlalţi.
	A sluji viaţa înseamnă a nu o risca la locul de muncă sau pe stradă şi a o iubi şi atunci când este incomodă şi dureroasă, pentru că o viaţă este întotdeauna şi oricum demnă întrucât e viaţă. Aceasta este valabil şi pentru cel care este grav bolnav, pentru cine este în vârstă sau care încet-încet pierde luciditatea şi puterile fizice: nimeni nu-şi poate aroga dreptul de a decide când o viaţă nu merita să mai fie trăită. Trebuie, în schimb, să crească capacitatea de acceptare din partea familiilor. Uimeşte apoi că atâtea energii şi atâta dezbatere se fac pe tema posibilităţii de a suprima o viaţă chinuită de durere, în timp ce se vorbeşte şi se face atât de puţin în ceea ce priveşte curele paleative, adevărata soluţie ce respectă demnitatea persoanei, care are dreptul să se îndrepte spre moarte fără să sufere şi fără să fie lăsată singură, iubită aşa cum era la începuturile ei, deschisă la perspectiva vieţii care nu are sfârşit.

	De aceea mulţumim tuturor acelora care aleg în mod liber să slujească viaţa. Mulţumiri părinţilor responsabili şi altruişti, capabili de o iubire neposesivă; preoţilor, călugărilor şi călugăriţelor, educatorilor şi profesorilor, atâtor persoane adulte - nu în ultimul rând bunicilor - care colaborează cu părinţii în creşterea copiilor; responsabililor de instituţii, care înţeleg misiunea fundamentală a părinţilor şi care, în loc să-i abandoneze sau de-a dreptul să-i umilească, îi ajută şi îi încurajează; mulţumiri acelora - ginecologi, obstetricieni, infirmieri - care se angajează cu tot mai mare râvnă pentru naşterea copiilor; voluntarilor, care se dedică pentru îndepărtarea cauzelor care ar putea conduce atâtea femei la groaznicul pas al avortului, contribuind astfel la naşterea copiilor care, altminteri, nu ar vedea lumina; familiilor care reuşesc să ţină cu ele în casă pe cei în vârstă, persoanelor de orice naţionalitate care îi asistă cu un plus de generozitate şi dăruire. Mulţumiri: voi care slujiţi viaţa sunteţi partea serioasă şi responsabilă a unei ţări care vrea să-şi respecte istoria şi să creadă în viitor.

CONSILIUL PERMANENT AL CONFERINŢEI EPISCOPALE ITALIENE
Roma, 2 octombrie 2007, Memoria Sfinţilori Îngeri Păzitori

NB: Mulţumită colaborării cu Mişcarea pentru Viaţă, CADR şi Pastorala Migranţilor, a fost posibilă realizarea traducerii Mesajului în câteva limbi străine: textul este disponibil pe portalul diecezei www.chiesadimilano.it/famiglia